Team Wild Animais Only Relesed On: www.Hounddawgs.org
BASERT PÅ BOKEN AV MARGARET ATWOOD
...for det er kvinnens skjebne
Å lenge tjene tålmodig og taus som de ordløse gjenferd
Helt til en spørrende stemme bryter taushetens trolldom
- Henry Wadsworth Longfellow
Jeg gikk til pumpen, og da jeg snudde meg, så jeg McDermott slepe Nancy over plassen -
- mellom grovkjøkkenet og storkjøkkenet.
Jeg lagde te til deg.
Bare sett brettet på bordet.
Mrs. Humphrey, hører du meg?
Jeg vil De skal svelge dette.
De er i god behold. De falt sammen mens De bar frokostbrettet inn til meg.
Tør jeg spørre hva som hendte med hushjelpen?
Jeg kunne ikke betale henne. Jeg skylder henne tre måneders lønn.
Min mann tok pengene våre for to dager siden. Jeg vet ikke hvor han ble av.
De må spise noe. Da får De kreftene tilbake.
Jeg har ikke mat i huset, dr. Jordan. Deres frokost var det siste.
Jeg har ikke spist siden min mann dro.
- Slik. - De er altfor vennlig.
Takk.
Som kjøpte all denne maten. Så vennlig De er, dr. Jordan.
Tenk ikke på det. Jeg kunne ikke latt Dem sulte.
Jeg er redd det er uunngåelig. Jeg står snart på bar bakke.
Her er forskudd for ytterligere to måneder.
Det bør dekke det grøvste, -
- i det minste til du finner ut hva du vil gjøre fremover.
Hallo, dr. Jordan.
God morgen, Grace.
- Hva jobber du med i dag? - Jeg syr Miss Lydias blonder.
Hun er uvøren. Noen bør si henne at så fine klær ikke vokser på trær.
Jeg legger det fra meg nå som De er her. Det gjør vondt å se på.
Sir, De har ingen gjenstand med Dem i dag.
Grace?
Et eple, en løk eller en rødbete.
Ja, jeg har lagt en ny plan.
- Og hva er så den? - Har du hatt drømmer, Grace?
Jeg har vel det. Men ingen jeg kan erindre nå.
Men jeg skal tenke etter hvis det kan bøte på det De strir med.
Hva får deg til å tro at jeg strir med noe?
De som selv har stridd merker det på andre, sir.
Det er en vennlig tanke.
Kanskje vi kan fortsette der vi slapp da vi ble avbrutt i går.
- Fortell meg om din venn Mary Whitney. - Så gjerne.
Mary var meget demokratisk anlagt.
Man må være desto mer årvåken når et hus gjøres klart til besøk.
Er det støv i et hjørne, forventer jeg at du ser det.
Hodet høyt, hodet lavt. Et spindelvev kan komme over natten. Følg med.
Det er ingen grunn til at dette huset ikke skal skinne.
Det fordrer bare årvåkenhet!
Hun var en leken pike med et vovet og skjelmsk språk.
Jeg tilskrev det hennes kanadiske bakgrunn, -
- da hun ikke hadde nevneverdig respekt for rang.
Det ergrer meg at enkelte har så mye, og andre så lite.
Jeg ser ingen guddommelig plan i det.
- Ville opprørerne ha endret på det? - Selvfølgelig.
William Lyon Mackenzie sa: "Se til dere selv, jordbrukere."
Koloniene følger dere med argusblikk, for dere er landets eneste sanne adel.
Kanadiere! Elsker dere frihet? Det vet jeg at dere gjør.
"Hater dere undertrykkelse? Hvem vil vel benekte det?"
- Det var trist at opprørerne tapte. - Vi tapte ikke.
Vi har bare ikke vunnet ennå.
Visste du at bestemoren min var indianer? Derfor er håret mitt så mørkt.
Ser jeg mitt snitt, flykter jeg til skogs og går på jakt med pil og bue.
Du kunne blitt med. Vi ville ikke trengt å sette opp håret eller bruke korsett.
Men hva skulle vi levd av?
Jakt, selvfølgelig. Og så bykser vi frem og skalperer gjennomreisende.
Jeg har det i blodet. Jeg vet også å inngi frykt.
...og så pussingen.
En tørker støv, en feier, en pusser. Vennligst ikke puss støvet.
Jeg lukter ikke løk. Breseres de rett, burde jeg kunnet kjenne lukten nå.
Ingen snarveier, takk.
Jeg skulle gjerne skalpert fru Parkinson. Men det ville ikke vært bryet verdt.
Men dessverre har hun ikke sitt eget hår.
Det var bare slik vi snakket. Det var ikke vondt ment.
Greit.
Ta skallet av i ett langt skrell, -
- og hiv det over venstre skulder uten å se bak deg.
Så vil det stave initialene til mannen du blir gift med.
Jeg er for ung til å tenke på ektemenn.
Man er aldri for ung til å tenke på ektemenn.
Når jeg har spart opp nok, skal jeg gifte meg med en ung bonde -
- hvis land alt er ryddet, og med et godt hus.
Jeg vet til og med hva slags høns og kyr vi skal ha.
Jeg vil ha røde og hvite italienere, og en jerseyku til fløte og ost. De er best.
Og en katt ved navn Tabby, og en hund ved navn Rex.
- Se! Jeg fikk det av i ett skrell! - Så fint.
Hvem blir vi gift med?
- Vi vet ikke hva som er opp og ned. - Jo, der. Se.
- En "J". - Det er en "J".
Grace, du blir gift med Jeremiah! Han er kramkaren som kommer i morgen.
Han er kjekk, men da må du traske rundt på bygda, -
- og aldri få annet hus enn det du bærer på ryggen.
- Jeg bare tøyser med deg, Grace! - Din tur.
Jeg prøver en annen.
Her, ta min andre.
Det er bare et tåpelig kjerringråd.
Kom, vi legger oss og sladrer om folk.
Jeremiah, blås på ilden
Pust!
Først puster du lett
Hvem er det?
Jeremiah, blås på ilden...
Det er Jeremiah!
Jeremiah, blås på ilden! Pust!
Først blåser du lett, så blåser du hardt!
Hardt!
Hvorfor så mye ståhei, Jeremiah?
De pleide å bombardere meg med hestemøkk og plyndre meg mens jeg løp etter dem.
Det virket klokere å få dem til å lystre meg, så det valgte jeg.
Jeg lærte dem sangen, og lønnet de små plageåndene.
Vær så god. Det er til dere alle.
Hva har du med til oss? Vi må gjøre en ny kvinne av Grace her.
La oss gå inn. Kom så.
Se på de øreringene.
Se ikke for lenge, for da vil gull og sølv falme.
- Mary... - Du vet at det er sant.
- Jeg kjøper noen. - Du dufter da alt som en prinsesse.
- Snarere løk. - Da får jeg lyst til å spise deg opp.
Vel, Jeremiah, er De ute og utnytter pikene igjen?
Mrs. Honey, De har fullstendig rett, som alltid. Det er akkurat det jeg prøver på.
Hvordan kan jeg motstå så mange skjønnheter? Men ingen like vakre som Dem.
Å, ti stille. Se på disse håndklærne... De tar jeg to av.
Raske på, nå. Ikke bruk hele dagen. Pikene har jo sine plikter.
- Spå oss, Jeremiah! - Kom igjen!
- Nei. Det er Djevelens verk. - Vis oss noen kunster, da!
Han jobbet på tivoli. Han kan tryllekunster.
- Nei, se! - Hvordan klarte du det?
Før jeg fikk meg ærlig arbeid, hadde jeg en vill ungdom.
Jeg ble ribbet og vraket femti ganger av grusomme og vakre piker som dere.
- Jeg må videre. - Men Jeremiah, da.
Min gode kokke, din kake er uten sidestykke.
Kom, piker.
Grace.
Du kjøpte bare fire knapper. Alle gode ting er fem.
- Det er skarpe steiner forut. - Som jeg antar det alltid vil være.
Jeg har nok av dem bak meg, så jeg lar meg ikke skremme.
En ulykke.
Du vil krysse vann tre ganger.
Du vil få mye motgang. Men alt vil gå bra til slutt.
Du er en av oss.
Jeremiah.
Mary og Grace, kom.
Vel, Miss Grace. For en forvandling, nå som De er anstendig antrukket.
Grace.
Må du på utedoen, så vent til det blir morgen.
- Hvorfor det? - Det er ikke trygt.
Du er for naiv, Grace. Du må ikke gå alene ut på nattetid.
Hvorfor skulle du ikke bruke utedoen om natten?
Fordi en pike alltid må være på vakt. Det lærte Mary meg.
Og det gjorde vel livet også.
Har du alltid følt det slik, Grace? Og i større grad etter mordene?
Hysj, barn. Du vekker hele huset.
Se på meg, Mary! Jeg er døden nær!
Det var derfor jeg måtte ut. Jeg hadde magesmerter.
Det var slik det begynte da mor døde!
Grace, du er en kvinne nå.
Så, så. Det går bra. Det er helt normalt.
Det vil skje hver måned heretter.
Det vil gå så bra, så.
Her.
Bruk dette frem til du får din egen røde underkjole.
La meg vise deg hvordan det gjøres.
Noen kaller det "Evas forbannelse".
Tåpelig, for den egentlige forbannelsen var å holde ut med Adams tullball.
Sånn.
Blir det for ille, skal du få hvitpilbark å tygge på.
Jeg varmer opp en murstein mot smertene.
Jeg er så takknemlig. Du er sann og god venn.
Du vil bli en skjønnhet, Grace. Snart vil mannfolkene snu seg etter deg.
Adelsmennene er de verste. For de tror de bare kan ta for seg.
De kommer med fagre løfter. "Jeg gjør hva du vil!" sier de.
Men pass på å aldri gi dem noe før de har holdt sine løfter.
Er det en ring, bør presten stå klar.
Hvorfor det?
Fordi menn er løgnhalser av natur, Grace.
De sier hva som helst for å få det som de vil med deg, -
- og så angrer de seg og reiser med neste båt.
Du har rett.
Du er ei bra jente, Grace Marks.
Klippe, du som brast for meg
La meg skjule meg i deg
La det vann og blod som går
Fra din sides åpne sår
Mary.
Våkne, Mary.
Å nei... Vær så snill, Mary!
Jeg er like hel, Grace!
Ikke skrem meg slik igjen. Jeg vil ikke holde ut å miste deg.
Det var sannheten som glimtet i hennes øyne
Som fikk meg til å elske Mary
- Mary. - Sir.
Jeg ville bare presentere meg for den unge damen.
- Jeg er George Parkinson. - Grace Marks, sir.
- Har du hjulpet Grace til rette? - Det har jeg så visst, sir.
- Det betviler jeg ikke. Eller hva, Grace? - Så visst, sir.
Ingen kan få en til å føle seg like til rette som Mary.
Mary?
George er eldstesønnen. Han kommer bare hjem til jul.
- Mary? - Grace.
Du brukte båndet du fikk av Jeremiah! Du burde spart det til deg selv.
Dette er verdens fineste knappenålseske. Jeg har aldri sett maken.
Det er det fineste jeg har fått! Åpne din egen.
Så vakker.
Den var min mors. Hun ga den til meg rett før hun døde.
Den kan du ikke gi fra deg.
Du er min kjæreste venn, og jeg vil du skal ha den.
Jeg er bevandret i Platon selv.
...for jeg fant en ny bonde som feter opp gjessene.
Mary, det var en stygg rift i kjolen jeg gikk med i morges.
Du er den dyktigste syersken jeg kjenner.
- Kan du se på den i kveld? - Så gjerne, frue.
Med det samme.
Så sett frem noen julekaker
Med en eneste gang
Vi går ikke før vi får noe
Så sett dem frem nå
Det var min lykkeligste jul noensinne.
Mr. George ble hjemme etter jul. Han var blitt forkjølet.
Dette er den beste kuren mot hekseskudd hvis du legger den rett.
- Jeg tar den med til ham. - Mrs. Parkinson vil la ham hvile.
Jeg tar den med til ham.
Han frisknet først til midt i februar, -
- og hadde da gått glipp av så mye av terminen at han ble hjemme til neste.
Så der lå han og ble dullet med av alle.
Og lediggang gjør ikke slik en livfull mann godt.
Han var svært så bortskjemt og selvopptatt.
For hvis livet behandler en godt, begynner en å tro at det er fortjent.
George.
Ikke meng deg med tjenerne. Du skal hvile deg og bli frisk.
- Jeg er ikke så syk lenger, mor. - Drikk litt te.
Mary.
Vent litt, Mary.
- Jeg har hastverk. - Hvorfor det?
Vær forsiktig nedenunder. En gang ble en kvinne drept av en istapp.
Den spiddet henne fra topp til tå.
På den tiden la jeg merke til en endring hos Mary.
Hvor var du i kveld? Jeg savnet samtalene våre.
Jeg er trett, Grace. Jeg må rett til sengs.
Skal de gå på skøyter?
- Har du noen gang gått på skøyter? - Nei.
- Kom og ta meg, Mary. - Vi har så mye å gjøre, Grace.
Er det noe i veien, Mary?
Hvorfor i all verden skulle du tro det?
- Du må legge deg ned. - Tull.
Det var gårsdagens sauegryte, og nå er jeg kvitt den.
Jeg spiste det samme, og alt er såre vel med meg.
Ikke snakk mer om den, er du snill.
Ja vel.
Å, kjære Mary.
Jeg tror du trenger å betro deg til noen.
Jeg så min egen mor i samme forfatning mange ganger.
Han lovte å gifte seg med meg.
Han ga meg en ring, og denne gangen ville jeg så gjerne tro det.
Jeg trodde han ikke var som andre menn.
Men nå har han brutt løftet, og vil ikke engang snakke med meg.
- Jeg vet ikke min arme råd. - Hvem da, Mary?
Det kan jeg ikke si.
Men straks noen forstår hvor ille det er fatt, blir jeg sendt vekk.
Og hva skal det da bli av meg? Jeg må trekke på gaten -
- og hore for sjømenn for å brødfø meg selv og barnet.
Og det livet vil raskt ta knekken på meg.
Mary, du er min beste venn.
Jeg vil gjøre alt for deg. Hva kan jeg gjøre?
Det må finnes et fattighus eller noe slikt som vil ta deg inn?
Ungpiker dør alltid på slike steder.
De blir syke straks de har født, -
- og kveler barnet i smug for ikke å belaste staten.
Jeg risikerer heller livet annensteds.
Hva om jeg tok det imot? Jeg hjalp til da søsteren og broren min ble født.
Da kan vi gi det bort uten at noen får høre om det.
Tilstanden min vil snart bli synlig.
Mrs. Honey og Mrs. Parkinson har skarpe blikk.
Gjør et siste forsøk på å snakke med mannen det gjelder.
Tal til hans samvittighet.
Har han et fnugg av anstendighet, kan han ikke avvise deg.
- Hvor er Mary? - Bare på do.
Hun smugspiser nok. For jammen legger hun på seg.
Den piken vil spise oss fra hus og hjem.
Han ga meg fem dollar.
Fem dollar! Det er hva barnet hans er verdt for ham.
Han sa jeg ikke fikk kloa i ham på denne måten.
Han sa han ikke trodde at barnet var hans fordi jeg var så velvillig, -
- og truet jeg ham med en skandale, ville han nekte, og så sverte meg.
Ville jeg få bukt med problemet, kunne jeg alltids gå og drukne meg, sa han.
Jeg elsket ham.
Jeg elsket ham virkelig.
Men ikke nå mer.
Hvor skal vi, Mary?
Det bor en lege her som hjelper horer i nød.
- På hvilket vis kan han hjelpe deg? - Du bør ikke spørre.
Jeg har aldri hørt om en slik lege før.
Vil du virkelig låne meg alle sparepengene dine, Grace?
Selvfølgelig. Av hele mitt hjerte.
Jeg, Mary Whitney, bedyrer herved at alle mine eiendeler skal tilfalle Grace Marks
Snart er jeg kanskje død.
Men du vil fortsatt være i live.
Ikke gå til denne legen.
Jeg må. Ikke si mer, Grace.
Kom inn. Fort.
Du venter her.
Nevner du dette for noen, vil jeg nekte for å ha møtt deg.
- Gå, Grace! - Nei.
Mary!
Hva skjedde?
Han brukte kniven på meg, og skar opp noe inni meg.
Han sa at jeg vil få smerter og blø, men deretter blir alt bra igjen.
Han gjorde vel ikke...
Grace, du må tilbake til arbeidet, ellers blir det lagt merke til.
Si at jeg gikk for å hente noe.
Jeg kan ikke gå fra deg.
Grace, du må. Jeg kan ikke bli oppdaget.
Jeg ser på Dem at De synes dette var grusomt.
Det han skar ut av henne, var selvfølgelig barnet.
Jeg syntes også det var grusomt.
Men samtidig sto det om hvorvidt man skulle få ett eller to lik, -
- for hun ville utvilsomt ha druknet seg ellers.
Så jeg hadde ikke hjerte til å bebreide henne.
La meg hente noen. Du lider så.
Nei, det må du ikke, Grace. Det vil være slutten for meg.
Jeg sover på gulvet i natt, slik at du ligger mer behagelig.
- Grace. - Ja.
Jeg er rasende.
Så fryktelig rasende.
Fortell et eventyr, Grace.
De eneste gode jeg kan, er de du har fortalt meg.
Fortell meg et av dem, da.
Fortell meg om William Lyon Mackenzies flukt.
William Lyon Mackenzie var en gjev mann som ledet opprøret her.
Da opprørerne tapte, og Montgomerys vertshus ble brent ned til grunnen, -
- reiste han til De forente stater.
Mange skjulte og beskyttet ham i våningshusene sine.
De varslet ikke om å ha sett ham, for kanadiere vil ha frihet og uavhengighet.
De har det ennå ikke, men en vakker dag får de det.
For vi tapte ikke. Vi har bare ikke vunnet ennå.
Si talen jeg lærte deg.
"Loven sier at vi skal ikke beskattes -"
- uten våre folkevalgtes samtykke, -
- men hensynsløse og tyranniske styresmakter har forkastet den loven, -
- delt byttet seg imellom, og erklært at de loven til tross -
- vil kjøre i sine storslåtte vogner og ødsle bort våre penger i sine palasser.
Som om vi var fattige, motløse og uvitende bønder -
- som var født til å slite for de av høyere stand.
Men bøndene er i ferd med å åpne øynene og kjenne sin styrke.
Altfor lenge er vi blitt forledet av Baals prester, -
- som livnærer seg på synd og jobber for urettferdighet.
Hver og en meler sin egen kake.
Kanadiere! Elsker dere frihet?
Det vet jeg at dere gjør.
"Hater dere undertrykkelse? Hvem vil vel å benekte det?"
Grace! Mary! Dere er sent ute.
Våkne! Mrs. Parkinson er rasende!
Mary...
Du store himmel.
Hun er død.
Dette er ille.
Bli her.
Mary.
Spiller du?
Dette er uhyrlig! En skandale! For en fryktelig stank.
Som en slakterbutikk.
Under mitt eget tak!
For en uredelig pike.
Hvorfor sa du ikke fra om dette, Grace?
Mary ba meg la være, frue.
Hun sa hun ville komme seg over natten. Jeg ante ikke at hun ville dø!
Det var skjendig, Grace. Hvem var mannen?
Den uslingen skal få svi for denne ugjerningen.
Vet du det, Grace?
Hun var trolovet med en adelig herre.
Men han brøt sitt løfte, og ville ikke ekte henne.
- Hvilken herre? - Jeg vet virkelig ikke, frue.
Hun sa bare at du ville like det svært dårlig om du fikk høre det.
Vi snakker ikke mer om dette.
Det vil bare føre elendighet med seg, og det nytter ikke å gråte over spilt melk.
Av respekt for den avdøde sier vi ikke hvordan Mary døde.
Vi sier det var sykdom. Det er best for alle.
Hele tiden lå Mary der og lyttet.
Hun hørte planene vi la om å spre løgner om henne.
Jeg tenkte at det ville hun neppe ta lett på.
Det var legen som drepte henne med kniven sin. Han og den herren delte skylden.
For den egentlige morderen er ikke alltid den som dolker.
Mary ble drept av den ukjente herren, -
- like sikkert som om han selv hadde boret kniven inn i kroppen hennes.
Vask dette. Grace, kle på deg.
Ikke snakk om Marys død før vi har stelt henne, piker.
Vask blodet ut av lakenet, nattkjolen og underskjørtet.
Vask liket og brenn madrassen.
Er det flere nattkjoler her?
Jeg gir henne min.
Her ligger det noe mer bak.
Tro hvem mannen kan være?
Hvem han enn er, nyter han nok frokosten sin nå, -
- og tenker ikke på stakkars Mary, der hun ligger som et slakt.
- Vi må alle bære Evas forbannelse. - Mary ville ledd av det.
Slipp meg inn.
- Hva gjør du? Det er iskaldt her inne. - Stanken gjorde meg kvalm.
Det er sant. Vi bør lufte ut her.
Jeg håper det ikke er for sent.
For sent for hva da, Grace?
Til at sjelen hennes får slippe ut.
Det gikk opp for meg at jeg ikke hadde åpnet et vindu for sjelen hennes.
Jeg må ha hørt feil. Jeg syntes jeg hørte henne si "slipp meg inn".
Men hun må ha sagt "slipp meg ut".
Grace.
Våkne, Grace.
Våkne.
Vær så snill, Grace!
Grace.
Grace, på tide å våkne.
Grace.
Hvor er jeg?
Du er her, Grace. På Marys rom.
- Hvor er Grace? - Du er Grace, kjære deg.
Din Mary er død, Grace.
Du har fått et grufullt sjokk.
Hvor er Grace?
Hva skjedde? Hvor er Grace?
Du er Grace. Mary døde.
Nei! Hun er borte! Jeg må lette etter henne.
Å, kjære deg. Du har nok fått et grufullt sjokk, og det er ikke rart.
Nei, Grace er borte! Jeg må finne henne.
Grace, Mary døde. Du er her hos oss, og du er like hel.
Jeg våknet igjen dagen etter, og visste at jeg atter var Grace, og at Mary var død.
Og jeg husket natten vi hev epleskrell over skulderen, og Marys brast tre ganger.
Og nå gikk det i oppfyllelse. Hun giftet seg aldri, og det skulle ikke jeg heller.
Men jeg hadde ingen erindring av noe mellom de to gangene jeg var i dyp søvn.
- Ingen erindring i det hele tatt? - Nei. Og det bekymret meg.
Og dermed var den lykkeligste tiden i mitt liv omme.
- Ikke nå... - Jeg tror det er Miss Lydia.
Jeg ville bare forsikre meg om at det ikke skortet på noe.
Nei, det skorter ikke på noe. Vennligst lukk døren.
Jeg må falde det skjørtet. Det blir sølete i dette været.
Jeg blir ferdig med teppet om en uke hvis alle øktene våre skal vare så lenge.
Takk, Grace.
Du higer etter kunnskap om meg, doktor.
Forbuden kunnskap.
Kunnskap med et grelt skjær over seg.
Kunnskap ervervet ved å stige ned i avgrunnen.
Du vil inn dit jeg aldri kan ferdes.
Se det jeg aldri kan se i meg.
Du vil åpne kroppen min og se inn.
Du vil holde mitt bankende kvinnehjerte i din hånd.
Tekst: Nicolai Herzog